Tomase...
POST MORTEM
Preveo: obr94
To mora da boli.
Sigurno je od eksplozije.
ŠEST MESECI KASNIJE
Bol? Patnja?
Osetićete samo ako ste bili na drugoj strani.
Priđite!
Poslušajte čoveka koji se vratio iz mrvih!
Gde vaši voljeni odlaze posle smrti?
Strah i radoznalost vas muče?
Saznajte budućnost svakog smrtnika!
Za samo par novčića saznaćete šta je čovek koji se vratio iz mrtvih
video u zagrobnom životu!
Razjasnimo večnu misteriju! Saznajte
šta se dešava nakon smrti!
Post... mor-tem... foto-grafije.
Prelepa je.
Ne oseća bol više. Pronašla je mir, spokojstvo.
Španski grip je zbrisao sva sela.
U našem selu, samo smo se ja i devojčica razboleli.
Imao si sreće.
Što nisam umro?
Ti to nazivaš srećom?
Levitirao sam po jarkom svetlu,
bez težine, i vazduh je strujao kroz mene,
iako nisam disao.
A onda, video sam najlepšu ženu kako lebdi iznad mene.
Oko nas su treperila svetla, kao plamen hiljadu sveća.
Da ti namestim ruke ovako.
Sav bol i glad su nestali!
Sve je bilo tu za mene.
Sam sam bio ceo svet.
Bilo je tiho...
Savršeno.
Bio sam miran i spokojan.
Bio si sam tamo?
Kako da budem sam u tim teškim vremenima,
kad je više bilo mrtvih nego živih?
Kad su Zemlju preplavili duhovi?
Gotovo.
Odmah se vraćam.
Šta ćeš ovde? -Ti slikaš mrtve?
Videla si?
Imamo i mi mrtvih. -Koji "mi"?
Iz našeg sela.
Hoćeš li doći? -Ako mi platiš.
Možeš li slikati i duhove?
Duhove ne možeš uslikati.
Bolje da krenem. Čekaju.
Život me je zgrabio za ruku i izvukao iz provalije smrti!
Poslednje slike pokojnika.
Lepe uspomene. -Tako lepe slike.
Joška, bilo bi lepo da...
Ne možemo dovesti sve mrtve ovde.
Mogu li da vam pomognem?
Koliko mrtvih mogu imati?
Ne idem zbog toga tamo.
Da, rekao si... zbog devojčice.
Ali ona je samo dete. -Nisam ni rekao da nije.
Jedino si ti rekao da je bila lepa.
Samo sam rekao ono što si ti meni.
I onda si dodao još.
Za to me plaćaju.
Kad je priča jasnija, ne dobijam tako veliku publiku...
Dugo ćeš se zadržati?
Par dana. Doći ću karavanom krajem sedmice.
Kakva frka oko deteta.
Ali ja sam je video.
Ništa ti ne razumeš.
Zemlja je smrznuta. Da nije, davno bismo ih sahranili.
Kakva sramota, ti jadni mrtvaci, nedeljama nepokopani.
I Tiborova jadna udovica, Jutka, priča gluposti.
Njen muž je ionako bio bolestan.
Strašan teret za brigu o bolesnima.
Kako si rekao da ti je ime, sine? -Tomas.
Tamas? -Tomas.
Tomas, lepo ime.
Mi izgovaramo Tamas, ali i Tomas je dobro.
Tomas.
Ana, korpa!
Tetka! Tetka!
Ne, ne, nikada!
Dođi!
Gubi se odavde!
Životinje su nervozne. Dođi, hajde!
Biće soba kod Markse.
Treba mu soba. Može li ostati?
Samo na par dana.
Ovde?
Kasnije ću zagrejati jorgan.
Jesi li gladan? -Jesi li gladan, sine?
Jesam. -Jeste.
Čula sam ga i ja. Idi sad. Ja ću ga nahraniti.
Sedi. -Zahvaljujem.
Ti nisi Mađar. -Nisam. -Nemac?
Da.
Fotograf, čula sam.
Da.
Nisi pričljiv.
Ana! Kuda ćeš?
Mogu li s tobom? -Samo ako se ne plašiš mrtvih.
Ovde je zaista lepo leti. -Mogu zamisliti.
Majka te pušta ovako kasno?
Nemam majku, samo tetku.
A tvoj otac? -U ratu.
Rat se davno završio. -Znam.
Nisi se čula s njim? -Ne.
Koliko imaš godina? -Dvadeset.
Deset.
Dođi!
Ujka Sajmon, tetka Ana, sestra, ujka Arpi,
ujka Zoltan, Petar Tulipan,
Ana Tulipan, Marika Tulipan, Ed Švarc,
Zoltan Švarc, gospođa Janoš Bek, gospodin Janoš Bek.
Mali Feri i ja smo pre pušili ovde.
Jesam li te uplašila? -Da.
Ko je Mali Feri? -Seoski dečak.
I on je otišao u rat. On i ja smo pušili.
Odakle vam cigare? -Ukrao je dedi.
Da li si nekad bio u tramvaju?
Da. I u podzemnom.
Takvi nepostoje. -Veruj mi, postoje.
Idemo. Tetka čeka.
Marksa?
Ima li koga?
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Noćas se čula buka.
Plašiš li se mraka?
Ako ima čega da se plašim.
Kuću sam zaključao otkad mi je sestra umrla.
Pa, to je to.
Da sklonimo table? -Ne.
Ovako mi odgovara.
Biću dobro.
Pa... Imaju lep nameštaj.
Možeš i ovde da spavaš ako želiš. -Hvala, ali Marksa...
Ona je učiteljica. Je li ti rekla?
Samo što više nema dece.
Ali će ih biti, videćeš.
A Ana? -Ana... ona nema roditelje.
Tetka brine o njoj, a Ana zaista brine
za nju zbog njenog moždanog udara. Dobro je dete.
Uskoro će biti lepo i toplo.
Idem.
Pustiću te da radiš. -Hvala.
Imre je dozvolio. -Znam.
Hvala.
Jedva smrznuto.
Ona mu je bila sestra?
Ne, već smo je doveli, sinoć.
Nisam ni primetio.
Hteo sam i da kažem...
Je li ovo dozvoljeno?
Pogledajte ovamo, molim vas.
Primenili ste magiju na mog muža.
Nisam mislila da ću ga ponovo videti ovakvog.
Puno vam hvala. -Nema na čemu.
Javiću vam kad slike budu gotove.
Uramiću ih.
Staviću ih u lep ram.
Spustite ruke.
Ovako? -Tako je dobro.
Već sam videla na pijaci. Znam čime se baviš.
Izgleda stvarno lepo. Teško možeš reći da je mrtva.
Tetka kaže da sam i ja bila mrtva, kad sam se rodila.
Kako misliš, mrtva?
Pupčana vrpca me je udavila.
Tetka me je masirala dok nisam oživela.
Sećaš li se toga?
Ne onako kako je starac ispričao na vašaru.
Šta je to bilo?
Ne znam.
Mogu li da pogledam?
Male curice se obično boje mrtvih.
Ja se samo duhova plašim.
Moram da idem.
Lacika, zašto je ne skineš?
Ne da mi majka. -Misli da će te ona zaštititi?
I mene se plašiš? -Nipošto, samo duhova.
Ja nisam duh.
Koza ti se naduvala?
Ne! Ima decu.
Samo prdne i kraj. Videćeš.
Jedan, dva, tri.
Klari!
Donesi vodu!
Klari!
Neće da izađe!
Tamo su, zar ne?
Na njima su. Oni su to uradili.
Šta želiš?
Ne! -Ana! Ana!
U redu je.
U redu je. Gotovo je. Otišli su.
Hej... smiri se, slatkišu, otišli su.
Ne brini. Odvešću te odavde.
Gde bismo otišli?! Oni su svuda!
Nemoguće. Tako nešto do sad nisam video.
Nije trebalo da dolaziš ovamo!
Sad su i na nas ljuti! Mi smo krivi za sve!
Zašto bi to bila naša krivica? -Ne znam,
ali nikoga do sad nisu povredili. Nikada!
A sad je sve promenjeno. Odlazi!
Ana! -Moraš otići! Odlazi!
Ana! -Odlazi!
Onda ideš i ti sa mnom. -Ja ovde pripadam a ti ne!
Samo ti možeš otići! -Ana!
Ana, stani!
Svuda su.
Zar nemaš ništa reći?
Šta bi trebalo da kažem?
Šta se događa?
Koliko dugo su ovde?
Odgovori već jednom! Mora da ste i vi svi uplašeni.
Šta hoćeš da čuješ, zaboga?
Rat je zahtevao ljude.
Slali smo čak i one mlađe,
a španski grip ih je odveo u grobove,
i eto nas sad u smrznutoj zemlji sa našim nesahranjenim mrtvima.
Šta hoćeš? Čega više da se plašim?
Zašto da brinem? Ovde više nema ničega.
Ja sutra odlazim. -Dobro za tebe.
Samo ostavi sve ovo.
Više pogoršavaš stvari umesto da pomogneš.
Tomase!
Tomase...
Tomase!
-Ana! -Tomase!
Ana!
Rešićemo to.
Idem.
Dobro. Doneću ti malo hrane. -Hvala.
Tetka Ilus, hoćeš li nam reći šta si videla?
Pa, nisam baš puno videla, ali izgleda da je neko trčao po krovu.
I prašina je padala sa slame gde god su išli.
Da li ste čuli glasove? -Tada ne.
Obično čujem uzdahe, a osetim i hladnoću.
Tada su merdevine pale, iako su godinama naslonjene uza zid.
To je sve što znam.
Evo i tetke Kerestez.
U pravo vreme.
Zanima ih šta se desilo ovde.
Zato sam i došla. Možda mogu pomoći.
Dobro jutro. Naravno.
Ni ja ne znam puno,
osim da je u to vreme bila zima, kada je sve to počelo.
Počelo je na zimu? -Ne bih rekla,
nego se tada pojavilo više njih.
Molim te, reci nam!
A kad...
Hajde, reci.
Bili su mi u kući u sred noći.
Ščepao me je za članak svojom ledenom rukom.
Osetila sam samo kosti, na njoj više nije bilo mesa.
Da li ti je naudio?
Nije, samo me je preplašio.
Kad je došao drugi put, obratila sam mu se, ali mi nije odgovorio,
samo sam ga osetila, i
zid je do ujutro pobuđao, kao da je istrunuo, da me izvinite.
Od tada više nije dolazio.
Znate li ko bi to mogao biti?
Mislite, da bi to mogao biti neko?
Ne znam. Možda.
U to vreme su mnogo nastradali.
I u ratu takođe. Moj muž, dva brata.
Mislite da je neko od njih? -Zaista ne znam.
Kako god, oni nikada ne bi učinili ništa slično kao što su Klari.
Draga Ana, odvedi mladića da vidi i Emi.
Hvala vam.
Vratio si se zbog mene?
Da. -Dobro.
Nema otisaka.
Videli bi se po prašini.
Jadna tetka Klari.
Bolje da idemo odavde.
Možemo li ući?
Pre rata, bila sam u sluga u obližnjem gradu.
U sudijinoj kući.
Njegova žena je verovala u duhove.
U kući smo bile nas tri sluškinje.
Mnogo dece i rodbine, posetilaca bi dolazilo i odlazilo, pa im je trebala pomoć.
Ta žena je prizivala duhove.
Mi smo se samo smejale.
Ljudi kao mi ne verujemo u takve stvari.
Neki čak i ne veruju u Boga.
Međutim, sudija se razboleo.
Pozvali su sveštenika.
I tada je ta žena prizivala duhove sa svojim prijateljima,
i zamolila ih da joj ne uzimaju muža.
I preživeo je.
Iako smo svi videli da mu je život visio o koncu.
Ali duhovi su ostali u kući.
Kako znate da su ostali?
Polupali su porcelan. Napravili su haos.
Jednu sluškinju su gurnuli niz stepenice. Bili su zli.
I onda? -Pozvali su sveštenika da ih istera.
Zapalili su tamjan u svakoj sobi.
Pepeo su poprskali svetom vodicom.
Je li uspelo? -Ne.
Tek godinama kasnije, kada je sveštenik umro, otišli su.
Ljudi odavde ne vole pričati o takvim stvarima,
ali ja već mesecima čujem njihove uzdahe.
Ne znam da li išta od ovoga pomaže.
Kažete da ste ih čuli. I sada ih čujete.
Da li nešto kažu? Možete li ih razumeti?
Samo šapuću i uzdišu.
To nisu ljudski zvuci.
Shvatam.
Jeste li pričali sa Jutkom?
Cikorija.
Bolje išta nego ništa.
Hoćeš li nam reći?
Niko mi ne veruje, a sada ni ja ne znam da li se tako zaista desilo.
Sedeo je u toj stolici. U kojoj ti sediš.
Ja sam bila dole u podrumu.
Začuo zvižduk i... njegova glava
je utonula... u njegovo telo.
Samo sam stajala tu kod vrata, zaleđena.
I tada je umro. Sve je bilo mokro.
Voda se slivala niz zidove.
Mogu li da pogledam okolo? -Naravno.
Ionako moram nahraniti životinje.
I hvala još jednom... za sliku.
Ima li koga?
Ako nas čuješ, odgovori!
Ko je tamo?
Ovde nema ničega.
Tibore! -Jutka!
Tibore!
Šta radiš? -Tibore!
Jutka!
Tibore!
Jutka!
Šta radiš? Jutka! Tibore!
Tibore!
Ana, je li sve u redu?
Poludela sam, zar ne?
Ne bih rekao. Gde je telo vašeg muža?
Tamo je jadničak. U štali.
Ko su oni? -Ljudi odavde.
Pekar, njegova ćerka, žena, tetka Klari, tetka Džoli...
Polako!
Janoš, ujka Vins, Mari, Otac Gabor, mali Gergo,
Zolika, Gabi.
A da li znaš od čega su umrli?
Od španskog gripa. I njih dvoje.
I sveštenik?
Tako lepo.
Mekane grudi, siva lica, žuta koža. Asfiksija.
Kako toliko znaš?
Pored posla sa starcem sam, slagao leševe.
Hoćeš li i mene naučiti? -Naravno da ne!
To nije za male devojčice. -Neću zauvek ostati mala devojčica.
Ali sada jesi.
Je li on sveštenik? -Da, Otac Gabor.
Već imate novog sveštenika?
Nisu zvali nijednog. Nedeljom su svi u crkvi.
A ostali? -Ujka Vins se smrzao.
Kako? -Ne znaju.
On je bio pator. Samo je zaspao.
I oni su ukočeni. Ne možeš reći da se smrzao.
A Tibor? -On je ovde.
Tragovi traume eksplozije.
Jasne modrice na grudima, uprkos mrtvačkoj ukočenosti.
Vidiš, Ana? Nisi ti kriva.
Otkud znaš? -Ove modrice...
Svi ih imaju? -Ne, samo oni.
Vojnici? -Ne, Ana, vidi...
I Klari ih ima. -Šta je uzrok?
I ja sam ih imao. Eksplozija.
Osetiš kao da si pogođen svuda odjednom.
Puno boli? -Puno.
Možeš li od toga umreti?
Onda su svi... -Da.
Jesu. Duhovi.
Dragi Bože. Oni mogu pokretati vazduh. Razumeš?
Pokreću vazduh, kao eksplozija.
Moramo otkriti šta žele. -Ali oni ne pričaju.
Kod Jutke izgleda da pričaju.
Mislim da žele nešto da kažu s tim napadima i guranjem.
I nas su mogli ubiti, kao Tibora. -Ali nisu.
Jer žele razgovarati s nama, samo što ih mi ne razumemo.
I ona žena je rekla da ih čuje.
Snimaćemo fonografom.
Imamo njihove slike, i čujemo ih.
I na ovoj su isto.
Kao da mrtvi privlače duhove.
Gospode! Koliko ih je!
Hvala vam. Razbacajte je!
Šta radiš? -Snimam njihove glasove.
Vidiš ovo?
Ova tanka ploča zavibrira od zvukova,
ručica startuje cilindar, i kad pokrenem ovo,
otkrivaju se tragovi i hvataju vibracije, odnosno zvučni talasi.
Samo da ga pričvrstimo nečim da se pokrene na vreme.
Može li sa ovim?
Savršeno.
Sačekaj.
Šta je ovo?
Nisam upoznao plašljiviju devojčicu od tebe.
Šta je to?
Mikro-kamera.
Ima mali otvor blende. Svetlost prolazi kroz otvor
i projektuje obrnutu sliku na suprotnoj strani.
Videćemo.
Dakle... Moramo se vratiti pre zore.
Hladno mi je. -Strašno je hladno.
Marksa ti je poslala vino.
Bio si tamo, zar ne?
Gde?
Nije se starac vratio iz mrtvih, nego ti.
Da.
Deluješ mrtvo. -To mi je i starac rekao.
Mora da je od granate ili mine.
I?
Ne znam.
Starac kaže da me je izvukao iz kratera.
Svuda je bila voda.
Ugledao me je među ostalim mrtvima, i video je da ću preživeti.
To je i tetka rekla.
Šta?
Videla je da ću preživeti.
Rekla je da sam se gušila, bila sam zaglavljena, i na silu me je izvukla.
Posle nisam plakala.
Dugo me je trljala da mi se zagreje krv,
i tada sam zaplakala.
Nekad joj je žao što me je naterala da se vratim u život.
Misli da je to bilo pogrešno.
Ja mislim da je bilo ispravno.
A ni ti se ničega ne sećaš?
Kako je bilo tamo.
Sećam se nečega.
Ono što je starac pričao na vašaru o
lebdećoj figuri... to je čuo od mene,
samo je dodao stvari da zabavi narod. Ali... sećam se.
Dakle, nisi se samo zbog mene vratio.
Vratio si se i zbog sebe.
Zbog tebe, a i zbog sebe.
Hajde. Idi. Beži!
Šta tražiš napolju?! Izaći će toplota!
I Lacikina majka će pobesneti, videćeš!
Tu su!
Lacika?
Lacika!
Ispod nas su.
Ana!
Tomase!
Lacika!
Budi blizu.
Bojim se.
Ništa...
Nema ničega ovde.
Sačekaj! Idem po kameru.
Da li si tu? Nemoj ići!
Ako nas čuješ, obrati nam se!
Reci nam šta da radimo! Šta želiš?
Zašto napadaš ljude?
Želimo da pomognemo!
Otišli su. Ne gazi po otiscima!
Pa nema ih.
Šta je to bilo?
Idem po stvari. -Da ti pomognem?
Idi odmaraj.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Želeo bih se okupati. -Zagrejala sam vodu.
Hvala ti.
Vrati ga unazad!
Ponovo.
Nema ništa na njoj.
A ovo?
Može da bude bilo šta.
Idem da razvijem slike.
Evo ih! Na slikama su!
Ne čujem te!
Na jednoj slici... Čekaj, sad će!
Vodi me... -Tomase! Glasovi!
Brzo se okreće. Slušaj.
Ne čujem. Šta je bilo?
Nejasno je.
Sačekaj, slika...
Isključi ga na sekund!
Ali ovo je nemoguće!
A ova? -Oni su ih slikali.
Pogledaj!
Iza njih dvojice.
Šta je ovo na njegovom čelu?
Ostao je zarobljen pod ledom, na obližnjem jezeru.
Kada?
Ne znam, ali tetka mi uvek skreće pažnju da idem tamo
ili ću propasti kroz led kao blizanac.
A šta se njemu desilo? -Pretpostavljam da su ga izvukli.
Po ledu možeš ići samo sa merdevinama.
Od tada ne priča mnogo.
A mikro-kamera?
Kakva je ovo crna pruga? -Ne znam.
A glasovi?
Moraš ga malo usporiti.
Vodi...
Tomase... Vodi me do groba...
Vodi me do groba... Tomase... Tomase...
Jesi li saznala nešto?
Fotograf je uslikao duhove.
I snimio je njihove glasove.
Ima li ih mnogo? -Da.
Jesu li to naši mrtvi? -Ima mnogo više od toga.
Znao sam da nisu naši. Oni nas ne bi napadali.
Šta žele? -Ne znamo.
Ali Tomas će otkriti. Priča će s njima.
Kako? -To je sve što znam.
Ali to je moja kuća.
Dobar dan.
Zar ti nije hladno, tetka?
Ovo je krv.
Zdravo?!
Ima li koga?
Erži!
Gospode!
Bože moj!
Znao sam da će nam doneti haos!
Neka nam Bog oprosti! Pomolimo se!
Stranac ih je razbesneo! Gubi se odavde!
Šta se dogodilo?
Dosta! Dosta!
Bože dragi!
Odlazi od nas, Sotono!
Neka duše počivaju u miru!
Zla bića, odlazite. Gospod će nas zaštititi!
Pređi u zagrobni život!
Pomozi izgubljenim dušama!
Izbavi nas od Sataninih zlih iskušenja!
Neka vas đavo vrati odakle ste došli!
Pruži nam mir!
Sve duše slave Gospoda!
Bože! -Sve duše slave Gospoda!
Dragi Bože! -Pruži nam mir!
Neka vas đavo vrati odakle ste došli!
Sve duše slave Gospoda!
Tetka! Tetka!
Tomase! Vodi me u grob!
Vodi me u grob! -Tetka!
Tetka!
U crkvu! Svi u crkvu!
Predaj se!
Predajte se!
Ana!
Ana, jesi li tu?
Ne otvaraj ih! -Ne! -Pustite me! Pustite me! -Ne!
Ne!
Pustite ga! -Pustite me! -Ne otvaraj ih!
Pustite ga! -Pustite me!
Ana!
Ana! Tomase!
Tetka!
Tomase!
Tetka će umreti. Umire. -Uhvatili su Anu.
Ana! -Ana!
Pogledaj me! Pogledaj me!
Pustiće te. Obećavam!
Tetka umire.
Tetka! Ona će ih odvući sa sobom!
Ona će odvesti duhove u zagrobni život! Pa, da!
Ona će ih odvesti. Razumeš?
Njima trebaju mrtvi! Kao što smo bili ja, Ana, i blizanac!
I sudija!
Oni odlaze sa mrtvima! Moramo okupiti sve duhove ovde!
Ali kako? -Moramo izneti mrtve ovde!
Mrtvi privlače duhove! Svi nesahrajeni mrtvaci!
Iznesite sve mrtvake! Ja ću biti ovde sa Anom.
Ne mogu...
Pomozite da iznesemo mrtve ovde! -Čuli ste ga, narode! Na posao!
Ti si otvorio vrata đavolu. Ti si proklet!
Gubi se odavde!
Požurite! Tetka jedva diše!
Umrećemo!
Požurite!
Gde ga vodite? -Oni će nam pomoći.
Ja ne ulazim unutra. -Ni ja.
Hvataj ga!
Izađite! -Napolju ih ima još! -Idite!
Tomase!
Pusti je! -Vodi me odavde!
Tomase! Ne ostavljaj me!
Natrag! Natrag!
Ana!
Tomase!
Ana!
Tomase!
Šta radiš?!
Ti ćeš nas prevesti!
Pomozite mi!
Marksa, čuvaj se!
Marksa!
Tomase! Nemoj umreti!
Ustani!
Tomase!
Budi se! Tomase...
Tomase!
Nemoj umreti!
Tomase!
Tomase...
Jesi li ikad bila u tom selu? -Ne još.
Preveo: obr94